- Jag är boren ealdorman av England... - Uhtred, son till Uhtred, välkommen!
...arvinge till Bebbanburg.
Har du bärnstenen? Våra förfäder tog landet, och du ska gå i döden för det.
Tolv år gammal drog jag ut i krig...
...och såg min far dräpas. Min farbror tog mitt land och svor danerna lydnad.
Jag råder dig att aldrig trotsa Ubba och aldrig, aldrig slåss mot honom.
Jag rövades bort med flickan Brida...
...och blev först träl och sen son till jarl Ragnar.
Det var min familj: Ragnar unge, min bror, och Brida, min älskade.
Ödet hade gjort mig till dan - och ödet bragte svek.
Ingen ska få ta det som är mitt. - Bebbanburg är mitt!
- Ödet håller oss alla. - Hästar!
DET SISTA KUNGADÖMET
Mot skogen!
Till höger. Det finns en klyfta bakom åsen.
Hovspår! Det måste finnas hovspår.
Hämta mer folk. Han måste hittas. Sök ända till Mercia om det behövs.
Han ska dö.
- Han liknar far. - Nu letar han efter dig.
Jag ska dräpa honom och ta det som är mitt.
Han har krigare, och är danernas man. Du har bara mig.
Vi har Ubba. Vi berättar för honom.
Med hans här hämnas vi Ragnar och återtar Bebbanburg.
- Är det så enkelt? - Ja.
Ja.
Brida...
Brida, sjung en sång för mig.
- Jag är inte din skald. - Och du skulle skrämma fåglarna.
- Vad? - Det ligger en smak i luften.
Död.
- Vem plundrade byn? - Jag kan inte röra mig.
Din rygg är bruten.
- Vem gjorde det? - Det vet du. Daner.
Varför skulle danerna anfalla en by som föder dem?
Hämnd - om de nu behöver en ursäkt.
Hämnd för vad då?
- Hämnd för vad? Så gör jag slut på det. - En resning norröver.
En saxisk träl dräpte sin herre vid ett bröllopsgille.
Vad hette trälen?
- Du talar bra engelska för att vara dan. - Vad hette han?!
Uhtred.
Gör slut på det!
Gör slut...
Säg det. Det som du tänker.
- Du har en skitkorv i stället för hjärna. - Tack.
Vi skulle inte ha ridit till Bebbanburg. Då hade de trott att du var död.
Men jag vill att de ska veta att jag lever.
Jag vill att de vet, för de har det som är mitt. Det känns bättre.
- Som en hund som pissar på ett träd. - Vill du att jag ska skälla?
Vi skulle ha ridit söderut till jarl Ubba och berätta om Ragnars död.
Nu talas det om en träl som dräpt sin herre.
- Ubba vet att Ragnar var min far. - Han minns dig nog inte ens.
Han tror på det han hör först, och tar död på dig.
Om du ändå kunde skriva till honom.
Om han kunde läsa...
Vi har inget val. Vi måste söka upp Ubba, och hoppas att han tror dig.
KUNGADÖMET WESSEX
Tack.
- Fader Beocca. - Fader.
Segwall. Vi ses i kungens hall.
Herre!
Herr Alfred, det är fader Beocca.
Kungen har kallat till rådslag.
Se inte på mig, fader. Jag är en svår syndare.
- Vi är alla syndare. - Jag borde aldrig ha gift mig.
Han prövar oss med frestelse. När vi faller, sänder Han danerna som straff.
- Jag borde ha blivit en kyrkans man. - Gud skulle ha fått en god tjänare.
Men Han har andra planer. Om din bror skulle dö, står folkets hopp till dig.
Gud give att han inte dör. Vad för en kung skulle jag bli?
Guds kung, herre, Du är välsignad och utvald av Den helige fadern i Rom.
Jag har sett flickan som plågar dig. Hon bör städslas i din tjänst.
Du står emot henne och visar Gud din styrka.
Du tackar Honom för att Han frestat dig och prisar Honom för att du stått emot.
Inte desto mindre...
...har jag nyheter som angår rådet.
En engelsk resning i norr har kuvats.
Anstiftaren var Uhtred av Bebbanburg. Jag känner honom.
Han togs av danerna som barn. Han var gudfruktig. Hans hjärta förblir engelskt.
- Lever han? - Jag tror det.
Det sägs att han dräpte sin herre och fyrtio man.
Han känner danernas seder. Han vore användbar.
Varför dräpa sin herre? För blodsfejd, pengar, njutning?
- För England. - Hur vet vi det?
Han kanske bara är en stridslysten hedning.
- Jag känner honom. - Nej, du kände honom.
Du kände honom som barn. Han är en vålnad, ett hedniskt rykte.
Om han blir kött och blod kan han vara av intresse. Tror gör jag bara på Gud.
Du kan ha rätt om flickan.
Städsla henne som min tjänarinna. Och be för mig.
Som alltid, herre.
Danerna är där. Varför skulle de annars komma?
Alfred! Kung Edmund av Östangeln skriver och ber Wessex skicka en här.
Ett anfall från danernas jarl Ubba är oundvikligt.
En lång marsch för att möta danerna på en plats de har valt är oklokt.
Ubba, är det danen som kung Edmund har bistått med proviant?
Kanske i hopp om att han ska anfalla Wessex.
- Edmund förtjänar inget svar. - Alltför hårt, Odda unge.
Jag tror att det var Edmunds hopp att kristna danerna. Det är lovvärt.
- Ja, herre, om det nu var hans hopp. - Edmund är gudfruktig, inte feg.
Utan ett mirakel är Östangeln snart danernas.
Vi ska be för ett mirakel.
Men Edmund får inte en enda man från Wessex. Är vi överens om det?
Därför står vi nu ensamma.
Englands sista kungadöme. Snart står västsaxare mot hedningarnas här.
Vi måste be och göra oss redo.
Odda - Mercia, Lundene och Östangeln måste hållas under noggrann uppsikt.
Skrivare, ässjorna i varenda stad och by ska brinna natt och dag. Vi behöver järn.
Men framför allt behöver jag mannar. Starka krigare som är villiga att dö.
För det är vad som krävs för att redda oss.
Mäns blod.
Ravn brukade säga: "Slåss aldrig mot Ubba."
Östangeln gjorde visst det misstaget.
Vi håller oss undan tills vidare.
Ubba är oberäknelig. Han lyder gudarna.
Ja, han lyssnar bara på sin halvtokiga sejdkarl.
- Hur ska du kontakta honom? - Man till man.
- Det måste göras. - Ja.
Men vi måste vakta ditt liv.
- Hur då? - Jag vet inte.
Vi borde bola i kväll.
- Så står det skrivet. - Att vi ska bola?
Vårt öde är att bola.
I kväll.
- Jag njuter av tanken. - Det är allt du får njuter av!
- Sluta! - Vad är det?
Jag har en idé.
Vi tar en gisslan, en sköld. En pant för ditt liv.
- Vem då? - Jag vet inte...
Nån han inte klarar sig utan. Storri - hans sejdkarl.
KUNGADÖMET ÖSTANGELN
Vem är hon? Varför ligger hon inte på rygg?
Inte för att det angår dig, men hon är till Storri. En saxisk hora från Ubba.
- Jag har sett dig förut. - Jag tjänade jarl Ragnar, och nu Ubba.
Du lär se mig igen - Pojkvasker! Storri är visst i kyrkan?
Han är i klostret med kung Edmund. Han dödar hans präster.
- Hallå? - Gå, annars är ni dödens.
- Kyrkan är min på Ubbas befallning. - Jag har en gåva till dig från jarl Ubba.
En kvinna? Jag behöver ingen kvinna.
En sejdkona han vill att du tar död på.
Hängbröst och stinkande andedräkt, men du får hennes huvuds vikt i silver.
En sejdkona? Hon ser ut som en varghona. Bits hon?
Ja, hon bits.
Lämna henne här. Jag ska göra som Ubba vill. Hon ska dö - långsamt.
Nu är du min, gubbe! Och du får en långsam död om du inte lyder mig.
Stå upp! Vi ska gå promenad, och du ska hålla käft.
Det här är dumt. Ubba kommer och letar efter mig.
- Tyst, sa jag. - Då väntar jag på Ubba här.
Då blir det bara du och jag.
Var är Storri? Han skulle vara här.
Edmund!
Edmund! Edmund...
Kan vi få öl? - Eländige kung Edmund av Östangeln.
Du har haft en natt på dig att överväga mitt erbjudande. Vad är ditt svar?
- Är du död eller andas du än? - Vi låter alldeles för många leva.
Inte ni. Gud avgör vem som får leva.
- Din gud har visst lämnat dig i sticket. - I så fall är det Hans vilja.
Ta ner honom. Låt honom inte falla. Öl, åt jarl Gudrum också.
Jag fattar inte varför vi låter dem leva. Dräp alla, utom de unga kvinnorna!
- Vem ska då odla åkrarna? - Gamla kvinnor, och havande.
- Sätt honom där, och ge karln öl. - Jarl Ubba...
Kan jag tala fritt? Jag är Uhtred Ragnarson.
- Jag ska berätta hur min far dog. - Du är Ragnars träl, och dräpte honom!
Jag vet inte vad du har hört, men Ragnar dräptes av daner.
Hans skeppare Kjartan och sonen Sven anföll ett sovande bröllopsgille.
- Vi förplägar en kung här. - Ragnar dräptes av daner!
Tig, pojk! Och vänta. Inte ett ord till. - Stäng dörrarna och håll honom kvar.
Vi förplägar en kung, så sluta avbryta!
Jag måste få veta vem det där är.
- Hans ögon betraktar mig. - Vems ögon? Vem då?
Den andra halvnakna avbilden här. Vem är det?
Sankt Sebastian. En romersk soldat som fann Gud.
- Fann honom var då? - I sitt hjärta, inte...
- Ska jag berätta historien? - Jag har tid.
Kejsaren av Rom befallde Sebastian att avsäga sig sin kristna tro. Han vägrade.
Då befallde kejsaren att han skulle skjutas full av pilar. Men han överlevde.
- Överlevde? - Är det sant?
Det är klart! Gud frälste Sebastian, vare Han prisad.
Hur länge levde han?
Tyvärr befallde kejsaren att han skulle klubbas ihjäl.
- Så han dog? - Han kom till himlen.
- Jag hörde talas om himlen. - Himlen är de kristnas Valhall, herre.
- Men utan strid, festande och bolande. - Himlen är himlen! Den är inte hednisk.
Men jag har övervägt ditt erbjudande-
-och jag ska fortsätta att härska här, och fördra er närvaro.
Jag ska förse er med hästar, mat, mynt och gisslan.
Jag ska göra allt du begär.
Men bara om du, jarl Ubba, och alla dina män-
-underkastar er Gud. Det är mitt krav. Ni måste döpas.
Ni måste stå i en tunna vatten och bli östa med vatten.
- Vill de tvätta mig? - Din lukt besvärar dem.
Rena dig från synd! Det finns bara en Gud, och du måste tjäna Honom.
- Varför det? - För Gud är allsmäktig.
- Låt honom bevisa det! - Bevisa att din Gud är allsmäktig.
Bevisa...? Titta här! Gud lät Sebastian leva!
Men han dog ju ändå. Skulle din Gud skydda dig mot pilar?
- Ja, om det var Guds vilja! - Då prövar vi.
Vi skjuter pilar mot dig, och om du överlever...
...så ska vi alla låta oss tvättas.
- Gudrum också. - Varför inte?
Låt gå.
Jag fortsätter att vara kung... men vi kan klara oss utan dopen.
Tvättandet. Jag tar tillbaka min begäran.
Men du påstår att din Gud är allsmäktig. Jag vill att det prövas.
Klä av honom. - Bågskyttar.
Vänta!
Säg mig sanningen. Är du rädd?
Gud är stor.
Vi får se.
Skjut.
Skjut!
Det är mina mannar. Jag säger till när de ska skjuta.
Skjut.
Vill du bli klubbad, eller räcker det med pilarna?
Du kommer långväga för att säga att daner dräpte Ragnar.
Det var Kjartan och Sven. Och andra.
- Varför skulle jag annars ha kommit? - För att spionera och ljuga.
- Kanske för att dräpa mig. - Har du blivit tvättad?
- Oden är min gud. - Men har du blivit tvättad?
Ja, herre.
- Hur kändes det? Att bli tvättad. - Kallt, herre. Vattnet var kallt.
- Inget annat? - Jag var ett barn. Nu är jag en dan.
Ja, en dan!
Nu ska vi se om Oden skyddar dig mot pilarna.
- Jag tycker om den här leken. - Låt bli mig!
Inte ett steg till! Jag har en gisslan. Jag har Storri.
Om jag dör, dör din sejdkarl och rådgivare.
- Han ljuger. - Jag har bevis. Hans runstickor.
- Storri återlämnas oskadd. - Av med hans huvud!
- Tig, Gudrum! - Låt öppna dörrarna.
Jag släpper Storri när jag har kommit härifrån. Annars dör din sejdkarl!
Låt öppna dörrarna.
- En dag ska jag slå ihjäl dig. - Storri kommer att säga nåt annat.
Och jag talar sanning om Ragnar.
Så här går det när vi låter för manga leva.
Fint. Brasved.
Du lever. Det var då för väl. Lyssnade han på dig?
Nej. Inte ett ord.
- Vad sa han? - Att han ska slå ihjäl mig.
- Var är Storri? - Vad sa han?
- Han är naken. - Det var nödvändigt.
- Han har en kvist i arslet! - Det är därför han är naken. Uhtred!
Uhtred. Nåt måste han ha sagt.
Han tror på lögnen. Han tror att jag dräpte Ragnar.
Det finns inget mer att göra.
- Vi beger oss långt härifrån. - Vart då?
Vart som helst som inte är här.
- Vi söker upp Ragnar unge. - Han är på Irland.
Hur ska vi segla dit? Med daner?
- Då väntar vi på honom. - Tänk om han inte kommer?
- Finn dig i att vi har förlorat. - Vi lever.
Brida, vi är inte längre daner.
KUNGADÖMET MERCIA
Hur mycket tar du för att smida ett långsvärd?
- Det beror på vad du behöver. - Ett krigarsvärd som håller livet ut.
Vad är du - saxare eller dan?
Från Northumbria.
Det tar tid om hon ska bli bra. Vilket innebär att hon blir dyr.
Om hon blir bra, betalar jag i silver.
- Tio mynt, hälften nu. - Sex.
- Åtta, så blir hon mitt bästa. - Annars blir du hennes första.
Jag vill ha den här stenen infattad i hjaltet.
- Det kan göras. - Slarva inte bort den.
- Öl, herre? - Du står för nära.
- Bara lite, för att ta bort vällingsmaken. - Du står för nära.
Det är buljong, inte välling. Det tror åtminstone jag.
Tacka Gud för att den hjälper mot de hemska kramperna.
- Jag äter gärna det du äter. - Fader Beocca, varsågod, om du vågar.
- Jag har tyvärr redan ätit. - Tur för dig.
Dåliga nyheter. Din brorson Æthelwold.
Han är stupfull. Ska jag ta honom till kungen?
- Andra gången den här veckan. - Måtte Gud straffa honom plågsamt.
- Vad...? - Upp med dig!
Kom, kungen vill träffa dig.
Drucken?! Nu igen? Tycker du att det passar sig?
Ut härifrån, allihop!
- Tycker du att det passar sig? - Man bar hand på mig! Du såg det.
Jag kräver att den här björnen straffas!
- Æthelwold, du gör mig besviken. - Varför?
Att du behöver fråga säger din far allt.
- Vad? - Att du är en olämplig tronföljare.
- Då ska jag bättra mig. - Det borde du.
Jag ber dig bara att bli man, och det fort.
I dag.
I dag, jag lovar.
Är jag ursäktad?
Herrar...
Jag undrar just om han är min son.
Om inte hans mor vore död, skulle jag halshugga henne för äktenskapsbrott.
Om jag faller i de strider som kommer, får han inte bli kung.
- Föredrar du Alfred? - Ja.
Trots att han är svag i kroppen?
Att han inte är sängliggande visar att min bror är stark. Alfred är min arvinge.
Han vet det. Och när tiden är inne, Odda min vän...
...måste du förmå rådet att göra det valet.
Herre.
Det är gjort. Vi borde vara trygga.
Daner kommer sällan hit. Vad sa Storri, eftersom du satt munkavle på honom?
- En förbannelse. - Vad då?
Det kan kvitta. Jag gav igen med kvisten.
- Vad gör du? - Det vet du.
- Tar bort förbannelsen med en kyss. - Jag vill inte!
Gå till danerna om du vill, och finn en ny herre.
- Det är mig de vill ta död på. - Du låter som ett barn.
- Du talar med röven. - Jag sitter på den.
Din röv är klokare än du. Den klarar två saker på en gång.
Du har en vass tunga, kvinna.
- Visa mig igen. - Nej.
Du har rätt.
Vi kan inte bege oss till Ragnar unge.
Men vi borde vänta till han hittar oss. Han kommer att vilja veta sanningen.
Fram till dess håller vi oss vid liv. Vi fördriver tiden.
Med vad då?
Aj!
Jag har förlänat henne viss skönhet, men hon är bara ett redskap.
Hon är precis vad jag hoppades på. Sa vi tio?
- Vi sa åtta. - Hon är värd tio.
- Tack. - Tack själv.
Män har frågat efter dig och din kvinna.
- Daner eller saxare? - Både och. Fem eller fler.
Få henne att sjunga.
Vi måste ge oss av. Män letar efter oss. Både saxare och daner.
Vi tycks samla på oss fiender.
Till hästarna. Fort!
Ur vägen!
Brida, hästarna är där borta. Där är en till, kom!
Ur vägen!
- Stäng dörren. - Vänta.
Vänta.
Nu!
Du har rätt, vi ger oss av.
Vem som än skickade dem, Ubba eller din farbror, så kommer det fler.
- Jag kan inte återvända hem utan hjälp. - Uhtred, du borde glömma Bebbanburg.
Nej, jag tänker inte försvinna!
Kjartan och min farbror ska betala för Ragnars död, och jag ska ha mitt land.
Men hur? Med vems hjälp? Ubba var vårt sista hopp.
Engelsmännen. Om vi är döda för danerna, har vi inget val.
- Danerna har erövrat England. - Det finns en plats söderöver.
- Wessex. - De dräper dig som dan.
Ubba dräper mig som engelsman. Hos kung Æthelred har vi hopp om allt.
Vad säger du? Följer du med mig?
- Vad glor folk så? - De tycker väl att du är stilig.
Eller så har de aldrig sett en dan på så nära håll. Men det lär de få.
Vi har ärende till kung Æthelred.
Jag sa att vi har ärende till kungen. Förstår du inte engelska?
Är det vad du talar, örsling? Du låter som en dan.
Varför klär du dig som krigare, bonde?
Är jag en bonde? Den här bonden klår dig när som helst.
- Vi söker kungen i fredligt ärende. - Nå, bonde - till blodvite eller till döds?
Jag ska krossa din skalle, så det är sak samma.
Uhtred?
- Fader Beocca! - Du store...
- Känner du örslingen, fader? - Ja.
Uhtred, du är...vuxna karlen.
- Och du är gammal! - Ja, det är jag. Du är en man.
- Han säger sig ha ärende till kungen. - Ja. Men det får bli till Alfred.
- Går du i god för honom? - Ja.
Gud måste ha sänt dig. Du är en man!
Fader, det här är Brida. Min bästa vän.
- En kvinna? - Ja.
Det är jag.
-Jag har pattar. - Jag ser det.
Fodra och vattna hästarna. - Jag meddelar Alfred.
- Deras vapen. - Varför inte kungen?
Han är upptagen. Men du kommer att gilla Alfred. En imponerande man.
Kom.
Tycker du om det?
Ja.
Det är vackert. Man kunde vila här, så lugnt är det.
Fridfullt. Romarna byggde gården för just det ändamålet. Lugn och ro.
- Är du Alfred? - Ja.
- Herre. - Är du Uhtred?
- Det sägs att du är en stor krigare. - Jag har inte prövats, herre, inte än.
- Och jag har haft tur. - Tur är bra.
Det säger i alla fall mina krigare.
Jag är osäker på det teologiska. Kan det finnas tur, om Gud rår?
Den som har sin gud med sig, är en tursam man.
Ja. Du har rätt. Enkelt uttryckt, men du har rätt.
Kom och tala med mig en stund.
Jag tillbringar mycket av min tid här. Kan du läsa, Uhtred?
Jag skolades av fader Beocca. Jag var ingen bra elev.
- Det finns mycket att lära utanför skrift. - Säkert.
Men det skrivna ordet har makt. En man utan skriftligt eftermäle glöms snart bort.
- Vem minns jarl Ragnar? - Känner du till Ragnar?
Fader Beocca har talat mycket om dig.
Han trodde att du var fånge och träl hos Ragnar.
Ragnar var en far för mig.
- Jag höll honom kär. - Ändå sägs det att du dräpte honom.
Det är lögn!
- Kjartan... Uttalas det så? - Kjartan?
Kjartan har vunnit mest på Ragnars död.
Han tog hans plats och är nu jarl Kjartan, en storman med skepp.
- Står det skrivet? - Allt jag får veta om fiender skrivs ner.
Kjartan vill se dig död, inte sant? Så att inte Ragnars son får höra din historia.
Han vill inte att han får veta sanningen.
Och jarl Ubba, som är i norr, har skickat män till Mercia-
-som frågar efter dig, men inte efter din välbefinnande, antar jag.
- Hur vet du allt det här? - Jag har ögon och öron i varje rike.
En dag hoppas jag att alla kungadömen ska bli ett.
- Enat under en Gud. - En kung?
Om alla män kan enas, ja.
Allt som återstår av England är Wessex.
Tillblivelsen av ett England, tanken om ett enda kungadöme...
...som heter England...
...måste börja här. Det finns ingen annan plats.
Men hur länge består Wessex?
Wessex:s öde avgörs av alla engelsmän.
Bara genom att enas och rädda Wessex kan vi få ett England.
Bara genom att rädda Wessex kan vi ha ett Northumbria, ett Bebbanburg.
- Och om Wessex inte kan räddas? - Då är vi alla förlorade.
Bön.
Och en smula obehag...
Jag ska sammanfatta. Danerna samlar en stor här.
Den är samlad. De har seglat uppför floden från Lundene till Readingum.
- Vem leder dem? - Jarl Gudrum.
- Jag känner Gudrum. - Vi behöver varje fördel vi kan få.
Och fader Beocca betraktar dig, Uhtred av Bebbanburg, som en fördel.
Men jag tror att du är här för att gömma dig och rädda dig själv.
När jag ser på dig, ser jag en dan.
Jag ser Uhtred av Ingenstans, som bara bryr sig om sig själv.
Nu går jag till bön. Gör du mig sällskap?
- Min herre får ursäkta mig. - Oss båda.
Naturligtvis. Jag väntade mig inget annat.
Fader Beocca... Ge dina gäster förfriskningar.
De får stanna i Wintanceaster, men jag håller dig ansvarig.
- Du borde ha bett med honom. - Han tar oss för hedningar.
- Alfred tror att danerna har övergett er. - Ubba har det. Det finns andra herrar.
De flesta följer Ubba, så ni är övergivna.
- Vet du allt om daner? - Jag ska visa er nåt.
- Bebbanburgs privilegiebrev. - Jordeboken, ja.
Jag har visat dem för Alfred. Han vet att du är rättmätig ealdorman.
Jag ska bevara dem, men du... måste bete dig som en ealdorman.
- Northumbria tillhör danerna nu. - Nej, det har stulits av danerna.
Vill man ha rikedom, tar man den.
Om danerna är i Readingum, beger jag mig dit. För att skaffa kunskap.
- Vi har kunskap om danerna. - Ny kunskap. Varför slår de läger där?
- Vi känner deras antal och position. - Men inte deras avsikt. Är jag fånge?
Deras avsikt är att anfalla.
- När då? - På våren, som alltid.
Var ligger Readingum?
- Det är för farligt! - Inte för en gudlös dan.
- Varför spionera åt Alfred? - För att han är ealdorman av England!
- Herre. - Angående hedningarnas omvändelse.
Vad är det rätta? Att upplysa dem eller slå ihjäl dem?
Att sprida Guds ord är vårt värv.
Men jag fruktar att sanna hedningar först måste få se och känna hans makt.
- Uhtred återvänder väl? - Ja.
- Men som vad? - Jag känner pojken.
- Pojken är nu en man. - Jag känner hans själ.
Han har ingen själ. Du säger ju själv att hedningarna måste erfara Guds makt.
Nu står det skrivet här.
- Du kan gå. - Vi får se tiden an, herre.
Om de ville gå i vinterkvarter hade de stannat i Lundene.
Härnäst kommer du att dräpa åt Alfred.
Om vi sökte upp Gudrum skulle han slå ihjäl oss båda två.
Vi är inte skyldiga dem nåt. Jag behöver vinna Alfreds förtroende.
Tror du att han ger dig Bebbanburg då?
Varför har du kallat till rådslag?
Herre, vi har en hedning vid hovet som påstår sig ha kunskap om danernas här.
Han är Uhtred av Bebbanburg. Jag går i god för hans ord. - Uhtred!
Herre.
Danerna tänker inte gå i vinterkvarter. I så fall hade de stannat i Lundene.
- Säger du att de tänker anfalla? - Vi vet att de kommer till våren.
- De avtågar inom några dagar. - Hur vet du det?
De har blotat. Krigarna har dödat kajor. Det görs bara dagarna före strid.
Och de är hungriga. De har hundratals män och hästar.
De intar en stad med gott om proviant.
Jag känner inte landet så väl, men troligen Æbbanduna.
För att besegra danerna, måst ni möta dem på vägen dit, de närmaste dagarna.
Begav du dig till Readingum på egen hand? Varför på egen hand?
Du har levt som en dan, ser ut som en dan och talar språket.
- Du kan nog gillra en fälla som en dan. - Han tar oss för kajor.
- Var på vägen skulle du möta dem? - Platsen som kallas Æsc's Hill.
- Ditt val eller Gudrums? - Ett smalt pass. Ni kan inte överflyglas.
Danerna får slåss i motlut. Men de fruktar inte västsaxare.
- Varför fruktar de oss inte? - De håller er för bönder.
Så även med solen i ögonen anfaller de uppför sluttningen, vilket kan gynna oss.
Oss? Du är nykomling, men gör redan anspråk på att vara västsaxare.
Det här är struntprat. Det är för lättköpt.
- Mitt svärd er smitt av en saxisk smed. - Fall inte en herreman i talet!
Han är en bedragare. Härar marscherar inte till vintern.
- Odda unge, nu räcker det! - Herre.
Du...
- Du har gett rådet mycket att dryfta. - Herre.
Alfred, han är din gäst. Vad gör vi nu?
Om danerna rycker an, måste vi möta dem.
Och hellre då uppe på en höjd än på plan mark.
Vi bör marschera mot Æsc's Hill.
Men...fängsla honom.
Fängsla båda två.
Vad nu? Jag har talat sanning! - Fader Beocca!
- Herre jag ber dig. - Beocca, hjälp mig!
Hav förtröstan!
Halt!
Vänster flank, håll!
Bågskyttar redo!
På min befallning, för Gud och Wessex.
För England!
Översättning: Jonas Fåhraeus Svensk Medietext för SVT